Trevor Timm: Jestli vám záleží na svobodě tisku, udělejte trochu povyku kolem Juliana Assange
Trevor Timm: Jestli vám záleží na svobodě tisku, udělejte trochu povyku kolem Juliana Assange
Trevor Timm, The Guardian
Pomozme Bidenově administrativě oslavit tento týden Světový den svobody tisku tím, že se jí zeptáme na jediný případ, o kterém úředníci nechtějí mluvit: nebezpečné stíhání zakladatele WikiLeaks Juliana Assange americkým ministerstvem spravedlnosti.
Vím, že Assange je polarizující osobnost, k níž mají miliony Američanů, zejména liberálů, neuvěřitelně silné a negativní pocity. Nejsem tu proto, abych změnil váš názor na Assange jako osobu, ale pokud vám záleží na svobodě tisku, je důležité, abyste změnili názor na Assange jako právní případ.
Existuje několik skutečností, které jsou rozhodující pro pochopení obvinění ministerstva spravedlnosti proti Assangeovi - ať už ho milujete, nebo nenávidíte. Zaprvé, obvinění nemají nic společného se soubojem Trump versus Clintonová, Ruskem ani volbami v roce 2016. Nula. Tyto výrazy nejsou v obvinění ani zmíněny. Jádro případu vychází z kabelogramů ministerstva zahraničí a válečných deníků z Iráku a Afghánistánu, které whistleblowerka Chelsea Manningová předala v roce 2010 serveru WikiLeaks a které byly následně sdíleny zpravodajskými kanály po celém světě, včetně Guardianu.
Za druhé, ministerstvo spravedlnosti rádo předstírá, že se tento případ týká pouze hackerství, a nikoli novinařiny. Lže. Sedmnáct z osmnácti obvinění proti Julianu Assangeovi spadá pod zákon o špionáži a nemá nic společného s hackerstvím. Na druhou stranu nemají nic společného ani se "špionáží". Americká vláda netvrdí, že by Assange prodával nějaká tajemství cizím vládám, pouze že obdržel tajné dokumenty od zdroje uvnitř americké armády, hovořil s tímto zdrojem, dokumenty si ponechal a nakonec některé z nich zveřejnil.
Jinými slovy, dělá to, co reportéři pro národní bezpečnost v nejvýznamnějších médiích v zemi dělají každý den.
Za třetí, nepovažujete Juliana Assange za novináře? Na tom nezáleží. To, zda Assange odpovídá vaší - nebo kohokoli jiného - definici "novináře", je irelevantní, když mluvíme o záruce svobody tisku podle prvního dodatku. Je to právo, které je přiznáno všem. V tomto případě záleží pouze na tom, že se Assange dopouštěl novinářské činnosti, která je k nerozeznání od činnosti, kterou denně vykonávají New York Times, Guardian a další. Pokud může být za tyto činy stíhán on, mohou být stíháni i oni.
To je důvod, proč prakticky všechny organizace zabývající se občanskými svobodami, svobodou tisku a lidskými právy na světě opakovaně naléhaly na ministerstvo spravedlnosti, aby tato nebezpečná obvinění stáhlo.
Nyní to vědí všechny noviny. Proto také, když se obvinění objevila poprvé, je všichni redaktoři odsoudili. Od té doby New York Times a Guardian podepsaly dopis, v němž obvinění označují za "nebezpečná" a žádají, aby byla stažena. Ale to nestačí. Neexistuje žádný soustavný tlak na ministerstvo spravedlnosti, žádná kampaň ze strany novin, žádné neustálé připomínání na sociálních sítích - nic.
Víme, že Bidenova administrativa je nátlaku zpravodajských serverů také přístupná. Na začátku vlády se veřejnost dozvěděla, že New York Times, Washington Post a CNN byly tajně špehovány Trumpovým ministerstvem spravedlnosti, a novináři byli právem pobouřeni. Nejen nesčetné příspěvky na sociálních sítích, ale i opakované a ostré dotazy na tiskových konferencích v Bílém domě a na ministerstvu spravedlnosti přinutily administrativu, aby se k věci postavila čelem. Prezident Biden rychle zareagoval, odsoudil, co se stalo, a během několika dní nařídil ministerstvu spravedlnosti, aby přestalo špehovat novináře pod jeho vedením.
Právě minulý měsíc, když byl v Rusku na základě fiktivního obvinění ze "špionáže" zatčen respektovaný reportér Wall Street Journal Evan Gerškovič, zmobilizoval deník své zdroje na pomoc svému kolegovi, tisíce novinářů vyjádřily na sociálních sítích rozhořčení a všude se objevily protesty. Bílý dům a ministerstvo zahraničí cítily tlak a brzy se postavily do čela a slíbily, že udělají vše pro to, aby se Evan vrátil domů.
A i když Bidenovi věříte, že po novinářích nepůjde, zamyslete se nad tím, kdo by ho mohl následovat. Donald Trump právě teď v kampani doslova uvažuje o tom, že by novináře zavřel do vězení. Kdo jiný by rád použil Assange jako precedens než on?
Tohle není nějaký hypotetický, vzdálený, kluzký argument. Už víme, že představitelé předchozích administrativ - od Nixona přes Forda až po George W. Bushe - chtěli použít zákon o špionáži k přímému stíhání novinářů. Pokaždé jim to bylo zmařeno, protože se předpokládalo, že takové stíhání by bylo v rozporu s ústavou.
Nyní Assange sedí tam, kde seděl posledních několik let, za mřížemi věznice Belmarsh ve Spojeném království, a čeká, zda bude vydán do Spojených států. Assangeův právní tým v současné době podal odvolání k britskému nejvyššímu soudu. Mnozí pozorovatelé očekávali, že soud rozhodne již před více než pěti měsíci, ale od roku 2022 se nic neděje. Assange se sice v případě prohry stále může odvolat k Evropskému soudu pro lidská práva, ale jeho šance se možná vyčerpávají.
Pokud bude Assange vydán, změní se jeho případ z ignorovaného ve Spojených státech v absolutní cirkus. Ministerstvo spravedlnosti bude ještě více kopat do země, aby se vyhnulo trapasu, kdy by během mediální bouře muselo obvinění stáhnout. V té době už může být stejně pozdě. V úřadu může být nový prezident, který bude prosby novinářů nejen ignorovat, ale možná se v nich bude vyžívat.
Zeptejte se sami sebe: věříte Donaldu Trumpovi, že neotočí a nepoužije tento precedens na novináře, které považuje za "nepřátele lidu" a které chtěl dříve dostat do vězení? Pokud ne, pak je právě teď čas, abyste se vyjádřili k nebezpečnému případu Juliana Assange.
Pokud budete čekat do příštího Světového dne svobody tisku, může být pozdě.